Střídání terénů na vlastních stopách
(z
knihy Pachové práce psů ve sportovní kynologie od Miroslava Ryneše)
To je náročný, ale pro upevňování čichových
schopností psa prospěšný způsob tréninku.
U psa tím mimo jiné dochází k vytříbení pozornosti, neboť
se střídají terénní povrchy, kde je stopa psovodem položena, a
tím i vždy jiné podmínky, ovlivňující udržení pachového
mraku na položené stopě.
Praktický při'klad - nášlap a první úsek stopy jsou na nízké
trávě, prostřední úsek na suché oranici, poslední úsek a
ukončení stopy na strništi.
A samozřejmě že na takové stopě jsou úhly i předměty. Nutno
ovšem dodržovat zásadu, že je nutno cvičit tak, aby napřed pes
zvládl jednodušší a pak složitější. Psovod musí počítat s
tím, že se pes bude chovat na každém úseku jinak, zcela určitě
v počátcích tohoto výcviku. Proto by takovéto kombinované
stopy z hlediska terénu neměly být zpočátku starší, než na
jaké je dosud pes zvyklý, nespěchejme ani s přílišnou délkou.
Hned si objasníme proč. Například oranice je charakteristická tím,
že je zde mnoho různých pachů, které překrývají pach kladeče.
Suchá oranice je prašná, je nepříjemná pro čenich psa, snižuje
aktivitu psa.
Hroudovitá oranice způsobuje
navíc ztížený pohyb, což se projeví i v nezájmu psa o sledování
stopy na takovém povrchu. Mokrá hroudovitá oranice se navíc při
nášlapu stopy nabaluje na nohy kladeče, což má negativní vliv
na udržení pachového mraku na položené stopě.
Strniště je zároveň s těžkým terénním charakterem i dost
nepříjemné pro pohyb psa, ať již jde o obilí, či některou
jinou
plodinu -jetel, vojtěšku, řepku. Řepkové strniště je pro
pohyb psa dost ostré. Všechna strniště jsou specifická i množstvím
pachů, které ovlivňují kvalitu stopy jako takovou.
Na zbytcích stonků se špatně
drží položený pach. Pes je naveden na stopu, skloní hlavu a je
najednou překvapen, že má méně pachu, než byl dosud zvyklý.
A právě v tomto momentě záleží na správném přístupu
psovoda, aby psa maximálně povzbudil a využil k tomu správné
intonace hlasu.
Při stopování
na takových terénech je nervová soustava psa značně zatížena.
Takže nebuďme překvapeni, že dosud výborný stopař na trávě
má horší vypracování stopy na oranici či strništi.
Mám se svými dosavadními psy vyzkoušeno, že v počátcích tréninku
takových stop zkrátím čas stáří stopy na dvě třetiny, maximálně
na polovinu obvyklého stáří stopy.
Nejčastější
chyby při počátečním výcviku psa na vlastních stopách psovoda
Postupně
prodlužuji stáří a délku stopy i na těchto těžších terénech
a samozřejmě jako u všech stop využívám střídavě denní
doby, ráno, poledne a večer. Nevyhýbám se (a to u všech stop)
možno říci ani extrémním podmínkám, jako jsou na- při'klad
vysoké teploty v parných letních dnech, déšť, středně silný
vítr.
Možná, že v tom se objeví celá řada odpůrců. Jsem však zastáncem
názoru, že rozumný trénink psa na stopách v uvedených podmínkách,
a to i na zmiňovaných těžších terénech, přispívá k dobré
připravenosti psa na pachové práce v celém komplexu.
Rozvíjí se tak jeho čichové schopnosti, pes získává nové zkušenosti
a větší samostatnost, což je potřebné i pro psa, zapojeného
do výcviku ve sportovní kynologii.
- začíná
cvičit se psem příliš brzy-nemá se štěnětem navázán pevný
kontakt, štěně nemá motivaci hledat pach svého psovoda;
- nezná metodiku výcviku psa na vlastních stopách;
- zvolí nesprávnou metodu pro počáteční výcvik svého psa;
- šlape od počátku výcviku příliš dlouhé stopy;
- uspěchává výcvik, a to zejména z hlediska stáří kladených
stop;
- z hlediska volby terénu nedodržuje zásadu posloupnosti postupného
zvládání stop na jednodušším terénu s cílem cvičit stopy na
těžších terénech, např. po jedné až dvou stopách na trávě
jde dělat stopu na oranici či strniště;
- hrubě zachází se psem;
- nepamatuje si průběh vlastní stopy, včetně přibližného místa
uložení předmětů na stopě, ale i lomů;
- striktně se drží jediné metody výcviku, a to poměrně
dlouhou dobu i přesto, že není znát pokrok.
Připravila:
Klementová
Hana
![](images/ReliefSm.jpg)
|