Význam
označení nášlapu v počátečním nácviku, ale i v
pozdějším období
(z knihy Pachové práce psů ve
sportovní kynologie od Miroslava Ryneše)
Současné zkušební řády vymezují označení
nášlapu ta- bulkou, která by měla být umístěna vlevo od stojícího
kladeče. KIadeč by měl od úrovně této tabulky udělat asi metr
dlouhý krok, zůstat chvíli stát a poté vyjít k vlastnímu nášlapu
celé stopy Je proto dobré, aby si pes od počátku nácviků na
stopách zvykal na to, že na začátku stopy bude mít nějakou
tabulku, která je
z hlediska orientace významná i pro psovoda i na vlastních stopách.
Jsou mnohdy komické situace, kdy si psovod našlápne v nácviku
stopu starou 15 minut na zkoušku ZM, spokojeně odejde ke svému
psovi a po 15 minutách přijde a nemůže najít začátek stopy, protože
si nášlap označil malým klacíkem, který nemůže nalézt. Neměl
k dispozici tabulku, nechtěl dávat velký klacek, který by mohl
psa až moc zajímat na úkor zájmu o začátek stopy, malý klacík
se po zapíchnutí neudržel a zapadl do trávy, není rosa, takže
není
stopa vidět, a co teď? Nastává zbytečná nervozita, která se přenáší
na psa.
V kladném případě by měl psovod přijít k
viditelnému nášlapu, asi 2 metry před něj posadit psa a připravit
jej k vypracování stopy - tj. připnout stopovací vodítko či
navléknout stopovací postroj, psa pochválit a přijít s ním asi
1 m za nášlap a navádět jej do začátku stopy již popsaným způsobem.
Označování předmětů na stopě
Všechny stopy používané v soudobé sportovní
kynologii jsou založeny na nalezení a přesném označení předmětů
na konkrétních úsecích stopy.
Jednotlivé zkušební řády striktně vymezují
požadavky na tyto používané předměty, a to jak z hlediska
materiálů, rozměrů, barev, ale i způsobů označení psem při
nalezení.
Povolené způsoby označování předmětů na stopách
jsou následující:
- ulehnutí,
- usednutí,
- zastavení,
- zdvižení předmětu,
- aportování (v úplném slova smyslu).
Může se
vyskytnout i jiný způsob označení předmětů. Jak stanoví
jednotlivé zkušební řády, psovod je povinen před vypracováním
stopy oznámit rozhodčímu způsob označování předmětů jeho
psem na stopě. Tento ohlašuje způsob, který potom musí pes provést,
jinak následuje příslušná bodová sankce ze strany rozhodčího.
Počet předmětů je rovněž direktivně určen u stop podle
jednotlivých stupňů zkoušek (viz ustanovení jednotlivých zkušebních
řádů). Naskýtá se často otázka, kdy začít nacvičovat se
psem označování předmětů na stopách. Osobně mám dlouholetou
a dobrou zkušenost, že označování začínám cvičit jako dílčí
prvek vypracování stopy až tehdy, když pes má bezchybně zvládnuto
vypracování rovných úseků stop různého stáří, na různém
terénu a různé délky stop.
Jelikož u většiny psů již od počátků zakončuji stopy předmětem,
nemívám většinou problémy.
Je potom již jen otázkou času, za jak dlouho se pes naučí přesně
označovat předměty, tj. zaujme konkrétní polohu po nalezení předmětu
tak, jak byla popsána.
I zde v plné míře platí
pravidlo o trpělivosti a důslednosti psovoda.
Abychom od počátku
vedli psa k vyhledávání předmětů čichem, tedy na základě
sledování pachu stopy, je nutné, aby předmět na stopě se
neodlišoval svým zbarvením od povrchu terénu, aby psa neupoutával
z dálky již svou barvou (např. bleděmodrý smotek textilu na 5
cm vysokém travním porostu by byl v rozporu s ustanovením řádů).
S tím úzce souvisí nutnost dostatečné pachové nasycenosti pokládaných
předmětů na stopách.
Pozor - častou chybou při nácvicích bývá mnohdy to, že při nášlapu
vlastních stop si psovodi nepochopitelně zapomenou předtím vzít
předměty, tak si je jednoduše půjčí od kamaráda.
Pak nastává situace, že pes je naveden na stopu s pachem
psovoda,
který již dobře zná, ale u předmětů se ani nezastaví neboť
nejsou pachově shodné s pachem stopy, na kterou byl naveden a
kterou dosud sleduje. Někdy pes po příchodu k předmětu váhá,
označuje pomalu, není si jistý, ale vzápětí je psovodem nucen,
ať již slovním povelem či jiným podnětem, k dosud prováděnému
způsobu označení. To je nejlepší cesta, jak zkazit dosavadní výsledky
nácviku označování předmětů, neboť pes je v podstatě
zmaten.
Současné zkušební
řády stanoví pro jednotlivé zkoušky z výkonu a soutěže i
odpovídající dobu, po kterou musí mít předměty u sebe kladeč,
aby měly dostatek pachu.
U běžného nácviku je v podstatě na naší libovůli, jak dlouho
budeme mít předměty před jejich položením na stopě u sebe,
ale vždy nutno brát na zřetel, že by měly mít dostatek pachu.
Tomuto požadavku
by měla být podřízena i volba materiálů, ze kterých jsou předměty
pro tento účel zhotoveny. Pach se dobře a poměrně dlouho drží
na textiliích, zvláště z přírodních materiálů - vlna,
bavlna, len, na plsti, ale i na usních. Méně vhodné pro tyto účely
jsou předměty z pryže, umělých hmot, dřeva, zcela nevhodné
jsou předměty kovové. Z uvedeného vyplývá závěr, že bychom
neměli podceňovat pachovou nasycenost předmětů, které chceme
používat k pokládání na stopách, jakož i pachovou čistotu,
což znamená, že by na předmětech položených na stopě měl být
pach shodný jako po celé stopě. Přítomnost jiných pachů bude
působit větší či menší potíže, určitě však u mladých začínajících
psů. To je samo- zřejmě ovlivněno celou řadou faktorů, v této
souvislosti mimo jiné hraje i dost velkou úlohu dosavadní rozcvičenost
a zkušenosti psa, včetně znalosti pachu psovoda, který by měl být
pro psa předmětem zájmu.
Bohužel, mnohdy v praxi bývá tato podmínka přehlížena a opomíjena.
Naskýtá se otázka, zdali cvičit označování předmětů dříve,
než pes zvládá oblouky a lomy na stopách, či obráceně.
Sešlo by se určitě mnoho názorů
pro a proti, vycházejme však z jednotlivých případů, i když
jedno je jisté, a to, že i rovná krátká stopa našlápnutá
psovodem musí být zakončena předmětem, pokud není zakončena
miskou s krmením, či není-li pes veden známou osobou, kdy na
konci najde pána.
Připravila:Klementová
Hana
![](images/ReliefSm.jpg)
|