Výcvik
(převzato z časopisu pes přítel člověka
ročník 45, č. 11/2000, str. 12)
K narozeninám jsem dostala štěně
novofundlanďana, nyní je
mu rok. Ráda bych se poradila o třech problémech. Již od jeho
tří měsíců s ním chodím na cvičiště. Vzhledem k povaze
plemene s ním necvičím obranu ale jen základy poslušnosti. Základní
povely sedni, lehni, štěkej, aport a zůstaň zvládá. Co však
nedělá téměř vůbec je povel "ke mně". Pokud vidí jiného
psa nebo ho něco rozptýlí, jako by neslyšel. Na radu jsem mu utíkala
či se schovávala,
ale Dark si mě teď už pečlivě hlídá. Pokud se mi podaří
schovat, vystopuje mě. Dalším problémem je jeho velká bázlivost.
Bojí se všeho neznámého, a z toho plynou nepříjemnosti. Když
se někde ozve nějaká rána, mám co dělat abych ho udržela. Zvláštní
je,
že jako štěně se ničeho nebál s výjimkou chození po schodech
(děravé nášlapy). Těch se bojí dodnes. Asi od čtyř měsíců
se začal bát svítících aut. Lehá si - nejlépe do příkopu.
Jen našeho auta se nebojí, nastupuje a jezdí v pohodě. Třetím asi nejzásadnějším problémem je jeho nadměrná
agresivita. Už jako dvouměsíční stěně se snažil kousnout
veterináře. Když mu jeden kluk na cvičišti nechtěně šlápl
na nohu a pak ho omluvně pohladil Dark se ohnal. Myslím že na
to má vliv, že jako nejmenší štěně z vrhu ho tři chovatelovy děti
nejvíc tahaly, a proto se možná bránil všemu, co se mu nelíbilo.
Další agresivita se projevuje při silně majetnickém chování.
Pokud si myslí, že nějaká věc je jeho už nemáme sílu ani
odvahu mu ji vzít. Nevím zda to nesouvisí s tím, že jsme mu
odmala (podle rady) sahali do jídla. Nakonec to dopadlo tak, že ke
žrádlu pustí jenom mne, a to jen k něčemu. Pokud dostane
kosti, které jsou mu vzácné, vrčí na všechny. Poraďte mi, jak
psa naučit vydat předměty (doma si dáváme pozor). Co kdyby
na cvičišti sebral třeba dětem míč a ony mu ho chtěly vzít?
Bojím se, že by to nemuselo dopadnout dobře.
R. N. Křepice
|
Odpověď: Vím, co je učit
novofundlanďana obranu.
Proto celkem chápu, proč ji neučíte, byť je to tak vlastní jiným služebním plemenům.
Váš pes je přece jen něčím výji mečný proti jiným psům
stejného plemene. Tím je jeho agresivní
chování. Proto bych doporu čoval se obrany účastnit. Jak jsem již psal dří ve, je
velmi vhodné takové psy seznamovat
s extrémem agresivního pohybu a křiku figu rantů a jiných
psů. Ve vašem případě jde pře devším o to, aby později
psa nerozhodila kde jaká rušivá maličkost (například šlápnutí
na nohu). |
Na cvičišti pozná a zvykne si na oprav du těžké,
nárazové vlivy a zvuky, prostě si zvykne na extrém. Stejně
tak mu však musíte dát opakovaně možnost poznat, že se nic
neděje při průchodu městem, za chůze se svou paní hustým
provozem. Souběžně ho seznamujte (v žádném věku psa není
pozdě) se silným provozem. Zvykejte ho na auta a učte ho
chodit vedle nastartovaného auta. Vyrazte do města a maličkostí,
jako že jede auto, si nevšímejte.
Pochvalou či odměnou ho nesmíte upozornit, že se děje něco
mimořádného. Maximálně, když ze strachu z projíždějícího
náklaďáku skočí do příkopu, škubněte silně vodítkem
uvázaným za nestahující obojek a řekněte:
"Ale co děláš!" A šlapejte dál, i kdybyste ho měla
za sebou táhnout. Pozor, ať se nevyvleče
z obojku. Ukažte mu, že se neděje nic mimořádného. Tím,
že je na jednoduchém řetízkovém obojku uvázán, na pasivním
kroužku docílíme silného nepříjemného cuknutí, které je
nezbytné pro vytvoření správného podmíněného reflexu. To také slouží k přerušení nežádoucí činnosti. Nejsem zastánce přivykat psa na ruch nějak
zvlášť pomalu. Trvá to neskutečně dlouho a mnohdy se to ani
nenaučí. Naopak vrhněte se do této činnosti rovnýma
nohama a uvidíte, jak rychle si zvykne. Při chůzi po chodníku či
silnici dbejte toho, že prioritou za každé situace je
rozhodující přesná chůze u nohy. Cukáním odbourejte jakékoliv zpožďování, odbočování
či předbíhání u nohy. První je chůze u nohy a nikoliv, že
jede zrovna obávané auto. Touto činností vlastně zastíráme blížící se objekt, psa rozptylujeme výcvikem a
nemá čas soustředit se na auto. |
Pokud jde o přivolání, pak se
vraťte k začátkům kdy po každém
oslovení dostává odměnu. To dělejte stále, abyste docílila toho, že
jakmile ho
oslovíte, je u vás a čeká odměnu. Pamatujte si, že
rozhodující je okamžitá reakce psa. Tu si ověříte nejlépe
například při jeho venčení, kdy po povelu i nejzávažnější
činnost přeruší a přibíhá k vám pro lákavou odměnu. Později
můžete psa zavádět do rušivějšího prostředí. Tím, že
jste se svému psu schovala, jste správně docílila, aby se příliš
nevzdaloval a hlídal si vás.
Výcvikem obrany a zátěží kladenou při
výcviku psa docílíte ochrany jeho nervové soustavy. Proto bude jen dobře,
když ho naučíte chodit po železných schodech (donucovací metodou) a
budete mu sem tam bouchat popelnicí a šustit nečekaně nohou v
písku. Postupujte opět tak, že navzdory jeho úleku tuto činnost
budete opakovat. Na psa se přitom nedívejte a tvařte se, že
jde jen o rozmar. Pochopitelně, vše provádějte s citem. Pokud
pes uskočí, bouchněte znovu, broukejte si písničku a běžte
k další popelnici. Pokud zareaguje třeba tak, že
si jde po úskoku popelnici očichat, víkem jen zlehka klepněte a
najednou si s ním začněte vykládat a mazlit se s ním. Nakonec
podle momentální vzdálenosti psa silně bouchněte víkem popelnice a běžte dál.
To, že pes měl možnost si u chovatele hrát s
jeho dětmi, mu umožnilo poznat mnoho kladných vjemů, díky nimž
se mohl stát zkušenějším. Je ovšem možné, že se zde naučil
mnohých věcí bát. V každém případě byl stálý styk s dětmi
pro něj větším přínosem než kdyby vyrůstal odděleně.
Majetnické
chování psa by nemělo být pro nikoho z vaší rodiny tvrdým oříškem.
Jen si musí zvyknout, že kdokoliv z rodiny za ním může kdykoliv
přijít a pokaždé mu něco donese. Abych řekl pravdu, nevidím důvod,
proč mu při žrádle překážet a rušit ho. Neberte mu jeho
věci spíše mu ukažte, že mu donesete lepší, chutnější.
Pak si ho už nevšímejte. Pokud chce kdokoliv přerušit jeho
majetnické chování ihned, ať ho přivolá s vodítkem a košíkem
v ruce a na chvíli odvede ven. Pokud mu procházka nic neříká,
otevřete
lednici a přivolejte ho na salám. Na cvičišti se nic podobného
nestane, protože pokud si tam hrají děti, pak psa nepouštějte,
pokud není zvládnut. Stále si ho kontrolujte. Nebo se u vás
pohybují psi bez kontroly mezi dětmi?
Ivo Eichler RÁMO - výcvik
psů
(odpovědnost
za veškeré chyby a nesrovnalosti oproti originálu přebírá správce
www.rtw.cz, další informace
naleznete v časopisu Pes přítel člověka č. 11/2000)
Připravila:
Klementová
Hana
![](images/ReliefSm.jpg)
|