Přivolání, soustředění, délka
výcviku
(převzato z časopisu pes přítel člověka
ročník 45, č. 8/2000, str. 12)
|
Pes
nereaguje na
přivolání okamžitě
Váš
pes možná patří k těm, kterým se dostává výcviku, a přesto
nedochází vždy ke správné odezvě na přivolání. Je
nutné, abyste okamžitě poté, co pes na povel nereaguje,
rozhodně jednali, zadupali, zatleskali, prudce vykřikli jeho
jméno a začali couvat. Jestliže nestačí silný řetízek,
používejte velký svazek starých klíčů. Tento svazek házíme
do bezprostřední blízkosti psa. Neuškodí, když se hozených
klíčů (nebo řetízku) doopravdy lekne. Následuje přivolání
radostným, jásavým tónem a po příchodu psa odměna. Později
stačí klíči či řetízkem pouze zacinkat. Při přivolání
nepoužívám cukání vodítkem. Vidím v tom příliš
zdlouhavou a téměř bezúčelnou činnost. Jako nepodmíněné
podněty používám zásadně lákavé pamlsky, které bývají
veliké jako nehet palce. Není účelem psa zasytit. Zde
vlastně využívám nepodmíněný reflex pokrmový. Na
"úlety" psa nevěřím. Zkušenost mě poučila, že
jde zpravidla o nedocvičenost podmíněného reflexu. |
Samo přivolání
zpočátku učte v nerušeném prostředí, které vzápětí, ale
sporadicky střídejte například s městem. Městem mám na mysli
natolik rušivé prostředí, které váš pes nezná, kde je nejistý,
protože zde nikdy neběhal na volno, a proto hledá oporu u vás.
Nebojte se mu ostře poručit: "Ke mně!" i na
veřejnosti. V tomto rušném prostředí používejte přivolání
zpočátku jen dvakrát třikrát po sobě a psa vemte na vodítko.
Pak se opět vraťte k výcviku do míst, kde je méně cizích
vlivů. Při střídání míst se někdy zpočátku stává, že na
některém z nich se pes zapře a odmítá k nám přijít. (Například
po ukončení procházky u domovních dveří či návratu do kotce.
Ale setkal jsem se s podobným projevem i na cvičišti.) Zde nic
nelamte. Odstupte na jiné místo, a tam psa přivolejte. Později
po dobře zvládnutém cviku již prostředí nehraje roli.
Sám učím psy, aby přibíhali již po vyslovení jména. Nechte
jej zpočátku jen vyběhnout a po oslovení například:
"Bene!" a jeho následném příchodu mu dejte pamlsek,
pohlaďte ho a znovu mu dejte volno. Při pouhém oslovení není
nutné, aby si předsedal, stačí když se dostaví. Pamlsky podávejte
zpočátku pokaždé, byť váš pes přijde až na třetí přivolání.
Časem, když váš pes
již reaguje spolehlivě, podávejte pamlsek nepravidelně. Například
psa po přiběhnutí jen pochvalte a z toho nečekaně, kdykoliv (i
když se jen motá okolo vás) jej oslovte a odměňte pamlskem.
Jestliže odměnu po vás vyžaduje, je vše v pořádku a klidně
mu ji dejte. (Pes si vás začne hlídat). Zmíněné však musíte
kombinovat s přerušením jakoby nežádoucí činnosti a pes nic
nedostane. Poté psa znovu oslovte: "Bene!", i když se na
vás dívá, a dejte mu obzvlášť dobrý kousek. Účelem této fáze
výcviku je, aby si pes vytvořil podmíněný reflex na oslovení
coby přivolání. Další nepravidelné podávání pamlsku střídané
s pochvalou slouží jen k utvrzení vytvořeného reflexu. Samotný
povel "Ke mně!" či "K noze!" slouží k
umocnění povelu, kdy už vyžadujeme předsednutí či přiřazení
k noze.
Soustředěnost
Tato technika vynucení pozornosti patří k těm, které správně
zvládnou zkušenější cvičitelé. Začátečníkům ji nemohu
doporučit! Pokud se pes není schopen při výcviku soustředit a
moc se rozhlíží, cvičte intenzivně pár minut na vodítku, kdy
si jeho soustředěnost zajistíte prací rukou. Provádějte
soustavné cukání vodítkem, štípání do týla či zatahání
za ucho. Jakmile se na vás pes dívá, následuje ihned jásavá
pochvala: "To je ono",
"výborně" atd. Dokud vám věnuje pozornost, pak ho
klidně chvalte i několik minut. Po ztrátě pozornosti si ji ihned
vynuťte. I soustředěnost je podmíněným reflexem. Následuje
volno, aby se pes proskočil, a poté ho na chvíli uvažte či
zavřete do odkládačky. Veškerou manipulaci - zmíněné tahání
a štípání provádíme s citem. Musíme přesně odhadnout práh
bolesti a naše dotyky tuto hranici nesmí překročit. To je velmi
důležité! Nováček, který sílu dotyku neodhadne, si totiž psa
snadno zkazí. Pes pak začne reagovat bázlivě, uskakuje směrem
od pána, snaží se bočit. Citlivý a zkušený cvičitel však
touto snadnou technikou dokáže divy.
Existuje samozřejmě více metod, které zvládnou i méně zkušení
cvičitelé, případně jsou vhodnější pro mladé psy. Lze
upoutat pozornost například na balonek, hračku, peška či hadr.
Tyto techniky jsou více známy. Jedno je však všem technikám
soustředěnosti společné. Nacvičujeme je pouze po omezenou dobu,
při výcviku poslušnosti. Vyžadovat soustředěnost i na běžné
procházce je nesmysl.
Jak často cvičit
a kolik
Cvičte tak dlouho, dokud to baví oba. Pokud to přestává
bavit vás či psa, nastolte třeba procházku nebo jízdu
autobusem. I to je výcvik. A získávání nových zkušeností má
vždy smysl. Držte se zásady: pokud pes splní cvik na výbornou,
tak jej ihned neopakujeme, ale třeba až za deset minut. Účelem
je ukončit cvik ve chvíli, kdy přináší momentální stav
vycvičenosti psa odpovídající výsledek. Je nutné končit v
nejlepším.
Pocvičte si denně, třeba jen v rámci normální procházky.
Pocvičte si něco, co vás nejvíc pálí. Nebo si jen pár minut
pilujte například chůzi na vodítku, kterou kombinujte s obraty
na místě atd. Přestávku - vynechání výcviku dávejte, pokud
je výcvik intenzivní, jen jeden den v týdnu. Dlouhé přestávky
u nedocvičených cviků jsou nevhodné.
Plemeno nebývá zpravidla rozhodující pro cvičitelnost psů. Výjimkou
bývají těžcí molosi. Ale často jsem se více nadřel například
s exteriérovým německým ovčákem než třeba s méně univerzálním
plemenem. Nepodceňujte teorii výcviku psa. Pokud ji znáte a máte
dostatek vůle, může se stát, že dosáhnete i lepších výsledků
než vaši učitelé.
Ivo
Eichler
(odpovědnost
za veškeré chyby a nesrovnalosti oproti originálu přebírá správce
www.rtw.cz, další informace
naleznete v časopisu Pes přítel člověka č. 8/2000)
Připravila:
Klementová
Hana
![](images/ReliefSm.jpg)