Pes v zahradě
(převzato
z časopisu PES přítel člověka ročník 45, č.
3/2000, str. 28)
![](images/foto3.jpg)
Je
mnoho věcí, které si člověk může koupit,
má-li peníze. Ve velké většině však touží
právě po tom, co koupit nelze. Touha po pocitu
pohody, po kráse vnímané všemi smysly, po
místě, kde se sní i odpočívá. Pokud se taková
touha vynoří, může být naplněna třeba i v
docela maličké zahrádce. Místě, kde se čas
nedá oklamat a kde se s neúprosnou pravidelností
míjejí roční období, kde se člověk může
vrátit ke kořenům bytí, je-li vnímavý. Řečtí
peripatetici, "procházející se
filozofové" tvrdili, že v krásné zahradě se
hledá moudrost snadněji. Nadsmyslové čínské a
japonské zahrady přímo navozují atmosféru k
meditaci. Mnozí si tento pocit pohody neumí
představit bez přátel, kteří do tohoto
prostředí patří, bez pejska, kočičky nebo
obojího. Jak však skloubit upravenou zahradu se
psím pobytem tak, aby netrpěla zahrada, ale
zároveň nebyl pes příliš omezován.
Předně
je nutné si uvědomit, že pes může v zahrádce
skutečně škodit.
![](images/foto5.jpg) |
|
Pokud má být v naší
společnosti, ne tedy oddělen plotem či v
kotci, pak musí být pro život v zahradě
vychován, nechceme-li neustále něco
opravovat, znovu vysazovat a svádět
nekonečný a marný boj s udržením
krásného prostředí, což i bez psa stojí
dost námahy. Přijde-li do již založené a
vzrostlé zahrady štěně, není to takový
problém, jako když se začíná budovat
nová zahrada za přítomnosti již
většího psa. Zasazené stromky
jehličnanů, zejména jsou-li to sazenice,
nebo i méně narostlé před výsadbou,
může psí moč snadno zcela zničit,
stromek zezrzne a uschne. Nejnáchylnější
je právě čerstvá výsadba. |
Fenky, které většinou neznačkují na
vertikální předměty, jsou v tomto ohledu k
výsadbě šetrnější. Také je podstatný rozdíl,
bude-li v zahradě žít pes velký, menší či
trpasličí. S trpaslíčky je práce
nejjednodušší, neboť ani nejmenší skalničky
nezadupou, vznášejí se jako víly a jejich vahou
většinou neklesne ani travička. I ve skalkovém
jezírku si snadno zaplavou, jen leknínem lehce
zavlní. Loužičky jsou zanedbatelné a výška, kam
dosáhne značka psíka trpasličího plemene, je tak
nízká, že neponičí ani zakrslé stromky či
keře, které jsou ve své většině na psí moč
choulostivé (buxus, túje a jiné konifery). Tuhé
výkaly je však nutno odstranit, neboť i při
jejich drobnosti nejsou příjemným doplňkem
okrasné zahrady. Při krmení suchým kompletním
krmivem je trvanlivost bobečků pozoruhodná.
Takováto přikrývka skalniček, byt' by byla na
zimu, je nevhodná, navíc skalničky se většinou
nehnojí. Jiná je situacepři pěstování bonsají,
zejména v korytech a miskách. Zde je opatrnost na
místě a je třeba i nejmenšímu psíčkovi styk s
rostlinkou znemožnit. I kapka moče či odhrábnutí
kořínku by mohlo způsobit nevratné škody. Místa
s bonsajemi či celou oblast skalky, ale i záhonem s
květinami či se zeleninou můžeme ohradit
dočasným plůtkem, který si psík brzy zvykne
respektovat. Pak může být ochrana odstraněna, za
zvýšené kontroly, zda pes místo obchází. Pokud
ne, musí se plot instalovat znovu. Většina psů
pochopí poměrně rychle, zvláště když se jim
místo označí slovně jako: nesmíš, fuj apod.
Pokud jsou rostliny na vyvýšeném místě, tato
práce pochopitelně odpadá. Stejně je nutné
postupovat i s většími a velkými psy, pokud je
chceme naučit obcházet místa, kde by mohli
způsobit škodu jak svojí hmotností, tak i močí.
Čím větší pes, tím vyšší musí být plůtek.
V lepším případě je-li pes klidný, postačí
viditelně umístěný provázek či cokoliv, co bude
pes uznávat jako zákaz. Takto je nutné ohraničit
celý prostor a může být i dosti rozsáhlý. Pokud
do ohraničeného prostoru vkročí člověk, pes ho
nenásleduje, obíhá okolo či čeká za plůtkem.
Musí pochopit, že za oplocení nesmí. Poté, co se
ochrana odstraní, bude ji respektovat, jako když
tam byla. Má-li být celá zahrada krásná a
voňavá, je lépe naučit psa venčení mimo ni.
Postup je stejný jako při výchově v bytě, a je
nutné začít s ní okamžitě. Je-li pes již
zvyklý na zahradě močit, těžko se to odnaučuje,
i když i to je možné. Se psem je ovšem nezbytné
chodit na procházky mimo zahradu, a to stejně
často a ve stejném intervalu, jak je navyklý z
bytu. Je-li pes na zahradě celý den sám, není
možné po něm požadovat, aby se zde nevenčil.
Učiní-li se z venčení mimo zahradu návyk, pak
bude s chutí čekat na procházku a zahrada bude
ušetřena. Ven se ovšem bude muset i v dešti a v
noci. Nikdy však nesmí zahradu označkovat cizí
pes ani fena. S tím se pes nedokáže vyrovnat a
značky si přeupraví po svém, což se mu nemůže
mít za zlé. Z tohoto vychází nutný požadavek -
pokud přijde návštěva se svým psem, musí se mu
v močení zabránit. Nejlépe tím, že psa předem
vyvenčí a nebude jej pouštět po zahradě, nechá
ho na vodítku u sebe. Rozumná návštěva to jistě
pochopí, jistě také obdivuje kouzlo prostředí,
nechce nám přece připravit další práci s mytím
psích značek z krásných stromků a zbytečné
"sekýrování" domácího psa.
Nepříjemným
zlozvykem je hrabání psů v zahradě. Některá
plemena jsou "hrabavější" než jiná,
některého psa to nenapadne nikdy. Většina
štěňat však hrabání zkouší a jejich
roztomilé počínání by nemělo nikoho nechat na
pochybách, že pokud se tomu neučiní přítrž
hned v počátku, bude zahrada vypadat, jako by v ní
žilo tucet australských vačnatců. Důrazně psa
napomeneme a okřikneme. Nestačí-li ani to,
plácneme ho s důrazným "fuj!", a to hned
při prvních nesmělých pokusech. Vychovaný pes se
bohužel nerodí, vždy to stojí námahu, aby se pes
cokoliv nejen naučil, ale i odnaučil. To druhé je
těžší, je k tomu třeba i důslednosti a
vytrvalosti. Štěně se v zahradě musí tak dlouho
hlídat, alespoň poočku, až si budeme jisti jeho
způsobným chováním, a to nebude za týden. Ale
námaha stojí za to, neboť vychovaný pes nám bude
po celý život dělat příjemného společníka a
krásu zahrady přirozeně oživí.
![](images/foto4.jpg)
Na psa
v zahradě číhají i mnohá nebezpečí. Nikdy by
se neměl pohybovat v blízkosti sekačky, která je
právě v činnosti. Znám roztomilou fenku
krysaříka, která vypadá s nosíkem nahoru velmi
pyšně jako baronka, ona však díky
neuvěřitelnému štěstí přežila střet sekačky
právě s jejím malým čumáčkem. Po sešití
rány jí zůstal z nosánku pěkný pršáček. A to
už sekačka jen "dobíhala". I
odskakující kámen je pro psa riziko. Také malé
strunové sekačky jsou psu smrtelně nebezpečné.
Stačí malá nepozornost a struna, která není
vidět, mu může způsobit těžkou újmu. Některý
psík sekání trávníku považuje za bezvadnou hru,
a to se mu musí rozhodně vymluvit. Nejlépe je psa
zavřít, až bude posekáno. Právě tak když se
používá i jiná psu nebezpečná technika
(křovinořez, pila, plotořez apod.) při
vyhýbání se psu může dojít i k úrazu
člověka. Často se v okrasných zahradách
pěstují krásné, leč jedovaté rostliny. Psi se o
ně naštěstí většinou nezajímají, ale
opatrnost je namístě, zejména jde-li o štěňata.
V mnoha poddruzích jehličnanů nejrůznějších
tvarů je tis - taxus. Je celý jedovatý kromě
části sladkých plodů, jež však obsahují
jedovaté pecičky. Vyplivne-li se pecička, dá se
plod konzumovat a je výborné chuti, ovšem pes by
pecičku těžko vyplivl. Zvídavé štěně, ale i
dospělý pes by se snadno při pozření celých
plodů otrávil. Také u nás chráněný líkovec -
dafne je jedovatý, v arboretu se však často
vyskytuje. Stejně tak i čimišník - caragana,
jedovaté jsou dokonce i půvabné rhododendrony a
spousta květin (lilie, konvalinky, tulipány,
náprsníky aj.). Další nebezpečí představuje i
převážná část ozdobných travin, jichž semena
či pluchy mohou uvíznout v oku psa. Některé se po
styku s vlhkem vyznačují otáčivým pohybem, tak
se mohou "zavrtat" hluboko do spojivkového
vaku, a protože mají zpětné "zoubky", z
opuchlého oka se těžko vyndávají. Viděla jsem,
co za problém takové semínko způsobilo v
předkožkovém vaku velšteriéra. Nepříjemné
jsou i trny mnoha keřů a jehličin (některých
jalovců - juniperus, dřišťálů - berberis),
které uvíznou v psím kožíšku či tlapce. Také
alergie na pyly a různé části jsou známé i u
psů. Jen okrajově je možno připomenout i
přítomnost hmyzu, zejména včel a čmeláků,
které může pes lapáním či přišlápnutím
vyprovokovat k útoku, končícím vbodnutím
žihadla. To se často stává tam, kde je v
trávníku přítomen větší podíl jetelů. Je-li
trávník sekán často, nemá možnost kvést a
lákat včelky a čmeláky. Zejména trpasličí
plemena snášejí větší počet včelích žihadel
špatně, mohou jim způsobit šok, případně i
smrt. Usídlí-li se ve skalce chráněný sršeň se
svým mohutným hnízdem, může to být velmi
nepříjemné. Hnízdo vos, je-li v zemi, je lépe
zlikvidovat, zákon je nechrání a pro psy jsou
nebezpečné i tím, že jedna vosa vpíchne více
žihadel při jednom napadení. Kdysi jsem dala povel
"lehni" malému knírači v místě, kde
měly vosy hnízdo, pes lehl přímo na jeho
vyústění. Co následovalo, bylo hrozné, ještě
po dlouhé chvíli jsem mu vytahovala karabinkou od
vodítka vosy, které se držely v kožichu kusadly a
opětovně ho bodaly. Naštěstí měl pes
černostříbřitou barvu a žlutí démoni v ní
byli dobře viditelní. Knírač je pes odolný, ale
i tak musel celý do ledové vody, jak byl opuchlý.
Vše
co bylo řečeno o okrasné zahradě, platí
pochopitelně i o zahrádce užitkové. Snad jen
ještě, že češeme-li ovocné stromy s větším
plodem, jádroviny, nenecháme trpaslíčky, jako je
čivava, okounět dole pod stromem, pád jablka z
výšky na hlavičku by z čivavy asi Newtona
neučinil. I na té nejobyčejnější zahrádce
může ten, kdo dokáže uchopit večerní
stmívání, harmonii barev, zvuků, vůní,
zklidněn po horkém rušném dni, posedět vedle
svých psích bytostí, být s nimi šťastný
chvílí, přítomným kouzlem okamžiku.
Cyrila Karpfová
(odpovědnost za veškeré chyby a
nesrovnalosti oproti originálu přebírá správce www.rtw.cz,další
informace naleznete v časupisu PES přítel
člověra č. 3/2000)
Zpracovala: Klementová
Hana
![](images/ReliefSm.jpg)