Zázrak
nového života
(z knihy
Psovi přítelem v nesnázích od MVDr. Petra Skalky)
Císařský
řez má mezi ostatními chirurgickými zákroky poněkud zvláštní
postavení. Zatímco ostatní výkony pouze napravují, co bylo předtím
pokaženo, "císař" nebo také česky "kajzršlinc"
pomáhá novému životu dostat se na svět. Provádí se ve zvláštní
atmosféře radosti a očekávání, která dokáže překrýt
obvyklou změt krve, lepkavých nástrojů a použitých tamponů.
Další, nezanedbatelnou výhodou pro veterináře je fakt, že se
jedná o pacienta vesměs zdravého, pouze neschopného dokončit
svoji fyziologickou funkci.
Jsou dokonce plemena psů, např. anglický buldok, u nichž jsou díky
velkým hlavám štěňat těžké porody notoricky známé.
Chovatelé si pak žádají provedení císařského řezu sami v
naději, že zachrání celý vrh. Osobně myslím, že je třeba přírodě
nechat, co její jest a pokusit se o porod spontánní cestou, pokud
chovatel je dostatečně zkušený a dokáže rozpoznat, kdy se
situace zadrhla. Má-li na to ovšem v dnešní uspěchané době čas
a nejsou-li zrovna dvě hodiny v noci, kdy se shání těžko
kdokoli, včetně zvěrolékaře.
Za
normálního provozu veterinární ordinace chovatel odevzdá psa a
čeká. Celá záležitost se odehraje uvnitř operačního sálu.
Majitel fenky je mezitím důkladně vyzpovídán ostatními
klienty, kteří se v čekárně nashromáždili, aby posléze převzal
krabici s kvičícími uzlíky a vyslechl něco dobrých rad pana
doktora. Ostatní čekající obdivují štěňátka a žasnou, že
je jich tolik. Je-li štěně jen jedno, pak se diví, jak je veliké
a ujišťují rozpačitého majitele, že takového macka přece
nemohla jeho Fifinka porodit sama.
Díky tomuto postupu ani zkušení chovatelé nikdy neviděli císařský
řez na vlastní oči. Jiná situace nastane, slouží-li zvěrolékař
pohotovost a je sám. Císařský řez je práce nejméně čtyřruční
a on má ruce jen dvě. Musí zaskočit nic zlého netušící
chovatel, což je sázka do loterie pro obě zúčastněné strany.
Chovatel neví, co s ním silný zážitek udělá a veterinář musí
jen spoléhat, že nebude křísit páníčka místo psa.
Když
jsem ještě pracoval u terénní služby, šli jsme jednou s
kolegou dělat na ošetřovnu pro velká zvířata císařský řez
u krávy. Potkali jsme společného kamaráda Milana, který
projevil přání zákrok vidět. Na ošetřovně jsme mu dali bí1ý
plášť a galoše, postavili ho do kouta a věnovali se pacientce.
Na Milana jsme dočista zapomněli. Dokončili jsme zákrok a Milan
nikde. Chví1i jsme ho hledali, ale tak velká zase ošetřovna
nebyla, aby se nám tam ztratil. Dostavil se sám druhý den, celý
bledý a třesoucíma se rukama vracel plášť. Dle vlastního sdělení
vydržel do okamžiku, kdy z nastřihnuté dělohy vytekla voda. Poté
se odebral na dvůr zvracet a to dělá dosud, kdykoli si na to
vzpomene. Nechápe, jak jsme si mohli tak výstřední povolání
dobrovolně vybrat.
Mnoho
let nato jsem sloužil odpolední službu v ambulanci pro malá zvířata.
Střídali se pacienti a já očkoval, upravoval drápky, rozdával
tabletky proti červíkům a dobré rady. Další klient mne
upozornil, že tak jednoduchá pohotovost zase nebude. Do ordinace
vstoupil starý, úzkostlivě se tvářící pán a s ním fena německého
ovčáka. "Pane doktore, tady Asta asi rodí a nějak to
nejde," povídá pán. "Ještě ráno měla bolesti a tlačila,
ale teď už jen kouká. A nežere,"dodal rychle. Je zajímavé,
jak mnoho lidí vyznává tuto jednoduchou úměru: zdravý pes - žere.
Nežere-li, není něco v pořádku a je Ihostejné, zda funí jako
sentinel nebo skáče o třech nohách.
Rychle jsem Astu vyšetřil. Pohmat na břicho prozradil, že štěňátka
jsou opravdu uvnitř a při palpaci pochvy mi špička prstu
narazila na čumáček štěněte, uvízlého v porodních cestách.
Drsná sliznice zároveň svědčila o skutečnosti, že plodová
voda odtekla před mnoha hodinami. Nemělo smysl aplikovat přípravek
na zesílení děložních stahů. Tak suchou cestou fena stejně štěně
nevytlačí a mnoho nepomůže ani umělé zvlhčení naběhlé
sliznice. "Pane,"povídám,
"budeme muset udělat císařský řez. O fenu se postarám,
ale budete muset ošetřit štěňata, která vám budu podávat".
Muž se na mne podíval jako na bytost z jiného světa. "Pane
doktore, to já nemůžu. Já bych se na to nemohl dívat. Skočím
raději pro manželku, my bydlíme tady za rohem." Píchl jsem
odevzdaně se tvářící feně premedikaci, což je injekce připravující
pacienta na narkózu a nechal ji odpočívat v přípravně. Pán
odešel. Stačil jsem vyprázdnit čekárnu, když byl pán zpátky,
následován usedavě plačící ženou. "Nezlobte se na
mne," vyrážela paní mezi vzlyky. "Já už jsem měla čtyři
infarkty, vždyť z toho dostanu pátý!"Oba se na mne bezradně
podívali. "Víte co, přijďte za hodinu a zatím si sežeňte
dopravu domů. Já si už nějak poradím," instruoval jsem
dvojici. Pánovi zjevně spadl ze srdce kámen a paní dokonce přestávala
plakat. "Skočím pro syna, on přijede s autem,"vyhrkl
radostně pán a oba manželé zmizeli.
Nejsem pochopitelně dobrodruh, který by chtěl provádět císařský
řez sám. Ambulance leží hned vedle zoologické zahrady, kde
také vykonávám praxi a několik ošetřovatelů je zvyklých mi při
operacích asistovat. Doufal jsem, že některého potkám. První
mi vběhl do cesty Pepík, zkušený inspektor, se kterým jsme měli
za sebou už hodně zákroků. "Pepíčku,"lísám se k němu,
"všeho nech, musíš mi pomoct,"povídám vemlouvavě.
Rychle jsem mu vylíčil situaci a Pepíček šel. Za tím co se
umýval, píchl jsem apatické feně narkotikum. Za pět minut jí
klesla hlava mezi přední tlapy. Mohli jsme začít.
Císařský
řez děláme ve středu břicha, v linii takzvané bílé čáry,
což je vazivový pruh, ve kterém se stýkají břišní svaly. V
místě bílé čáry je břišní stěna nejslabší a nejsou zde větší
cévy, takže nehrozí ztráta krve. Než jsem si připravil operační
pole, měl Pepík na stole v přípravně rozloženy roušky na usušení
štěňat a dezinfekci na pupky.
Skalpelem jsem provedl v kůži dlouhý řez. To je nevýhoda tohoto
zákroku - musí se pak hodně šít. Do malého otvoru ale nejde březí
děloha vtáhnout a co je horší, může prasknout. Nůžkami jsem
rozstřihl vazivo bílé čáry. Otevřel se pohled do břišní
dutiny. Hned na povrchu ležel tmavě růžový napnutý děložní
roh. Opatrně jsem ho vytáhl ven na podloženou roušku. Vzápětí
za ním následoval druhý. Děloha savců má tvar písmene
"Y”; kde obě ramena představují děložní rohy, v našem
případě naplněné štěňaty, spodní úsečka pak vývodní
porodní cesty. Tam se právě nalézalo zaklíněné štěně,
které jsem vypalpoval přes pochvu. Každý z děložních rohů
byl velký a silný přibližně jako chlebíčková veka. Na
povrchu dělohy jsem viděl jasně patrné tmavě fialové cévy.
Vybral jsem si místo na rozhraní obou rohů, kde bylo nejméně
cévek a rozstřihl je v délce deseti centimetrů. Nyní šlo vše
ráz na ráz. Nejprve jsem pracně vytáhl štěně, uvízlé v
pochvě. Bohužel bylo už mrtvé. V každém z děložních rohů však
byla další dvě štěňata. Opatrně, abych zbytečně nezvětšil
otvor v děloze, jsem jedno za druhým vytáhl, očistil od obalů,
vymáčkl pupeční provazec a předal Pepíkovi. Podařilo se to
také diky tomu, že fena měla, štěňat vlastně málo. Jsou-li v
děložním rohu více než tři mláďata je třeba udělat další
otvor. A také potom pochopitelně zašít.
Děloha je zázračný orgán. Jen co jsem odstranil poslední
plodový obal, cítil jsem, jak se mi pod rukama smršťuje a tuhne.
Rychle jsem vsunul do děložní dutiny antibiotické čípky a začal
šít catgutem, což je vstřebatelný šicí materiál, a ve dvou
vrstvách, aby spojení bylo dostatečně pevné.
Vedle
Pepík pilně pracoval, masíroval, dezinfikoval, otíral a sušil.
Nesmělé pofňukávání se záhy proměňovalo v úporný kvikot.
"Jsou živí všichni čtyři,"hrdě hlásil Pepík.
Došil jsem dělohu, nyní už poloviční, zasypal šev
antibiotickým práškem, vsunul ji do břicha a srovnal. Čekalo
mne zdlouhavé šití břišní stěny a kůže. Tyto partie se
spojují silonem nebo hedvábím, neboť nesmí za žádných
okolností povolit. Stehy se v ráně opouzdří a navždy tam už zůstanou.
Konečně jsem došil poslední steh. Přenesli jsme fenu na stůl
ke štěňatům a zkusmo je přiložili k plným strukům. Po
chvilce tápání kvikot zázračně umlkl, aby ho vystřídalo
náruživé mlaskání. Fena také už začínala mrkat, což je
první znamení doznívající narkózy.
Oba
manželé zjihli při pohledu na šťastnou rodinku. Nad nečekaným
prodlením neprotestovali ani další zákazníci, kteří se
mezitím v čekárně nashromáždili. Tak skončil zase jeden císařský
řez. Tento popis je zároveň varováním pro chovatele, aby věděli,
co je čeká, až bude zvěrolékař sloužit pohotovost sám.
Připravila:
Klementová
Hana
![](../../../images/ReliefSm.jpg)