JEN
JEDEN KONEC
(z knihy
Psovi přítelem v nesnázích od MVDr. Petra Skalky)
Přišla za mnou známá chovatelka ušlechtilých koček. Modrá
perská kočka měla před třemi týdny vrh čtyř koťat a nyní
se vyskytly problémy "Pane doktore, tři koťata jsou v pořádku.
Tohleto čtvrté není ve své kůži. Je smutné, nechce chodit,
zkrátka je divné," žalovala. Z přenosky na mne zíralo krémové
kotě. Vzal jsem je do ruky a začal prohlížet. Oči v pořádku,
bez výtoku, spojivka růžová, tlamička taky růžová, v uších
zjevně zánět není. Na bříšku ani náznak pupeční kýly, i
když ta by kotěti asi nevadila. Otočím kotě, abych se podíval,
zda nemá zadeček olepený stopami průjmu a nevěřím svým očím.
Ono nemá žádný! Teprve při pozorném pohledu je v místě předpokládaného
vyústění trávicí trubice malinkatá dírka jako po píchnutí
jehlou a z ní vytéká kapka nazelenalé tekutiny.
Tato vrozená vada se učeně nazývá atresia ani, což by se dalo
přeložit jako absence řiti. Občas se vyskytuje u selat, v
zoologické zahradě jsme ji jednou měli u hada. Je s podivem,jak
dlouho takto postižené zvíře žije, tedy pokud si závady
chovatel nevšimne. Existuje ještě jedna horší možnost, zvaná
atresia recti, to jest absence konečníku. V tomto případě
zpravidla chybí i okolní svaly - svěrače, a i když se zvíře
odoperuje a všechno dobře dopadne, nadále odchází výkaly
samovolně a kdykoli. U chybějící řiti bývají svěrače zachovány,
což je velká výhoda. Nešťastné
kotě mělo plné právo být smutné. Uspal jsem ho a pečlivě ostříhal
místo pod ocáskem. Jakékoli operace u koček s jemnou, dlouhou
srstí jsou nepříjemné, protože chlupy se pletou všude. Poté
jsem prostřihl větší dírku tam, kde byla původně nepatrná.
Začaly vytékat kašovité výkaly. Ty jsme vůbec nepotřebovali,
takže jsme s majitelkou kotě nejprve důkladně vyždímali a poté
vyplachovali a vyplachovali vlažnou vodou, až vytékala úplně čistá.
Teprve nyní nastal vhodný čas k pokusu o plastiku.
Opatrně jsem odstranil kousek kůže, uzavírající tento konec zaživadel.
Nyní byla dírka dovnitř volná, ale to byl jen začátek zákroku.
Právě chybějící kousek tkáně mezi sliznicí konečníku a kůží
by určitě způsobil komplikace. V jednodušším případě by
znovu zarostl, v horším
by se mohly objevit hluboké, nehojící se píštěle. Vzal
jsem jemnou pinzetu a oční nůžky a začal stěnu konečníku
uvolňovat. Potřeboval jsem jí vytáhnout o několik milimetrů
ven a nesměl nic poškodit. Kousek po kousku jsem se prostříhával
podél konečníku, až jsem získal chybějící část. Tu jsem
pak jemným šitím našil kolem dokola ke kůži. Snad to celé
bude fungovat.
Naordinoval
jsem kotěti několik léků. Dietu předepisovat nemělo cenu, kotě
ještě sálo, což by mělo zaručit řídkou konzistenci výkalů.
Skutečně jsem pak několik týdnů kotě neviděl. Stěna konečníku
se opravdu přihojila ke kůži a vzniklá dírka stačila na odvádění
výsledků zažívání. Situace
se změnila, když zvířátko začalo jíst pevnou potravu a především
se čistit. Kočky valnou část olízaných chlupů spolykají. Při
bezproblémovém trávení chlupy zaživadly snadno projdou, ale zažívání
tohoto kotěte takové nebylo. Chlupy udělaly s trusem tvrdé, suché
kuličky a ty se hromadily před pánví. Když kotě několik dnů
přidřepávalo a neúspěšně tlačilo a nepomohl ani klystýr, měl
jsem je v ordinaci znovu. Překážka
v zaživadlech se dala vypalpovat snadno, o diagnóze se nedalo
pochybovat. Horší bylo, co s nebohým kotětem. Už při prohmatání
bříška dávalo najevo nesouhlas. Když jsem se pokusil do konečníku
zavést sondu, začalo křičet, kousat a škrábat. Nezbylo, než
kotě znovu uspat. Sondou jsem pak kuličky trusu opatrně rozdrobil
na menší kousky a ty různě vymanévroval ven. Úkon to byl pracný,
nicméně se podařil. Kotě dostalo kapky na povzbuzení činnosti
zaživadel a výčet kočičích jídel, u nichž se dalo předpokládat,
že nevyrobí další ucpávku. Co však byla platná sebelépe vymyšlená
dieta, když se uvnitř stále pletly ty nešťastné chlupy. Kočce
nikdo nezabrání, aby se lízala a za týden jsem měl kotě v
ordinaci zas. Opět jsme zdárně vydobyli všechny překážky, ale
po čtvrté návštěvě začalo být jasné, že řešení je někde
jinde. Přece nebudeme udržovat zaživadla průchodná tímto způsobem!
Další narkózu jsem proto prohloubil a po vyprázdnění kočičího
konečníku začal zkoušet, čím by předchozí operace šla vylepšit.
Podrobná prohlídka objevila několik droboučkých jizvovitých
vtaženin. Ty se pokusím odstranit, stejně jako všechno dosažitelné
podkožní vazivo v okolí
vyústění. A tak jsem po droboučkých kousíčkách ukrajoval a
ukrajoval, pokud jsem si jen troufl. Sliznici jsem opět našil
kolem dokola a s obavami čekal na výsledek. Dostavil se v podobě
bobečku, který kocourek vytlačil sám. Se zbytkem jsme mu ještě
museli pomoci. Hojící se konečník bolel a zvířátko se bálo
pořádně zatlačit.
Potom jako mávnutím kouzelného proutku problémy přestaly.
Kocourek se obsahu zaživadel najednou zbavil sám. Je to už několik
let a činí tak dosud. Jen už není kocourem. Měli jsme přece
jen obavy z případného přenosu vady na jeho potomky.
Zpracovala: Klementová
Hana
![](images/ReliefSm.jpg)