Genetika
Jak doporučovat
psy ke krytí fen
(z knihy J. Dostála - Chov psů)
1. Prohlédneme rodokmen feny a zjistíme,
do které genealogické linie patří její otec. Z této linie vybíráme psy ke krytí
podle dalších kritérií exteriérových znaků a vlastností výkonu. Zde musí platit
zásada, že nikdy nesmíme doporučit ke krytí feny psa se stejnou vadou nebo
nedostatkem. Takové vady a nedostatky bychom přímo geneticky fixovali v potomstvu, a
tím také v populaci. Stejně tak nelze nedostatečný vývin znaku u jednoho z rodičů
napravovat přílišným vývinem téhož znaku u druhého z rodičů. Nelze např.
krátkou hlavu feny napravovat v potomstvu doporučováním psa s dlouhou hlavou ke
krytí. Vždy napravujeme úchylku od standardu perfektním, standardním vývinem daného
znaku. Totéž platí i o vlastnostech charakterizujících výkon.
2. Mezi předky psa i feny se objeví
jedinci, kteří patří do jiných linií. Dbáme na to, aby tito jedinci patřili u obou
partnerů do stejných linií, aby se u potomstva objevilo co nejméně příslušníků
jiných linií než té, do které patří rodiče. Například: Otec feny patří do
linie I. Mezi předky se vyskytují ještě psi linie II. a III. Na takovou fenu
doporučíme psy linie I., kteří mají mezi předky také psy linie II., případně
III. Doporučovat ke krytí takové feny psy linie I., kteří mají mezi předky např.
psy linie V a VII., není vhodné, protože potomstvo pak má část linie I., II., III.,
V a VII. Potomstvo z takového spojení nutně musí být velmi nevyrovnané. Místo
abychom odstranili variabilitu, tak jsme ji zvýšili a výsledný efekt liniové
plemenitby pak není žádný.
3. Mezi předky psa i feny hledáme
společného předka opět jen v té linii, do které oba jedinci patří. Například,
patří-li pes i fena do linie III., hledáme jejich společného předka v linii III. a
ne v linii jiné. Mělo-li by potomstvo společného předka patřícího do jiné linie,
bude se přibližovat svými znaky a vlastnostmi této jiné linii a ne linii rodičů.
Tak se mohou i změnit charakteristické znaky a vlastnosti linie. Nicméně, pokud
najdeme dva společné předky, kteří patří do jiných linií, ztrácí opět
příbuzenská plemenitba svůj smysl a podstatu. Šlo by o podobný případ variability
jako při vzájemném křížení linií mezi sebou.
4. Společný předek (nebo předci) by se
měli vyskytovat v rodokmenu psa i feny v generaci prarodičů, případně u jednoho z
rodičů v generaci prarodičů a u druhého v generaci praprarodičů. V potomstvu tak
dostaneme 3-4 volné generace. Příliš úzká příbuzenská plemenitba vede často k
neúspěchu.
5. Nenajdeme-li psa, který by odpovídal
těmto požadavkům, zvolíme ke krytí feny jen ty psy, kteří mají ve své čtvrté
generaci předků (na pravé straně rodokmenu) nejvíce příslušníků té linie, do
které patří oba partneři. V příští generaci se nám pak zcela určitě podaří
najít společného předka na 3-4 volné generace.
6. Psa, který nedal s konkrétní fenou
kvalitní potomstvo, vícekrát ke krytí této feny nevolíme. Nezvolíme většinou ani
jeho bratra, případně polobratra. Zjevně disponují odlišným genotypem než fena.
Tyto psy nevolíme ani ke krytí sester, případně dcer nebo matky feny.
7. Společný předek, na kterého vedeme
příbuzenskou plemenitbu, by měl mít vysokou plemennou hodnotu. To znamená, že by to
měl být předek ověřený v kontrole dědičnosti, o kterém víme, že nedával sám
podprůměrné potomstvo. Zvláště nevhodné je použít příbuzenskou plemenitbu na
společného předka, který dával potomstvo s výskytem vylučujících vad nebo
nežádoucích vlastností. Tyto chyby v plemenitbě jsou zbytečné a těžko se
napravují. Často odstranění vylučujících vad nebo jen snížení jejich výskytu v
populaci daného plemene vyžaduje značné úsilí mnoha chovatelů po mnoho dalších
generací.
8. Vysokou plemennou hodnotu psa či feny
nedělají jen jejich potomci - šampióni. Plemenná hodnota vyjadřuje kvalitu všech
potomků daného jedince. Proto je daleko lépe hodnocen vrh štěňat, která byla
všechna hodnocena jako velmi dobrá, než vrh štěňat s jedním šampiónem a několika
štěňaty vyřazenými pro vylučující vady. Jejich sourozenec - zmíněný šampión,
má velkou šanci, že bude tyto vylučující vady přenášet na své potomstvo,
protože s pravděpodobností 2:1 je právě on heterozygot - nositel vlohy.
9. U málopočetných plemen vedeme
příbuzenskou plemenitbu na společného předka podobným způsobem, avšak nesmíme
zapomínat na příbuzenskou vzdálenost celé populace. Intenzivním využitím jednoho
jedince v chovu můžeme velmi brzy zjistit, že nemáme vhodné, dostatečně vzdálené
příbuzné, partnery ke krytí. Inbrídingová deprese se všemi důsledky pak může
způsobit velmi vážné problémy v celé populaci.
10.Vynikající jedince-šampióny
nepřeceňujme ani nepodceňujme. Jsou velmi důležití pro další propagaci plemene.
Každého objektivně zhodnotíme v kontrole dědičnosti. Pokud dává podprůměrné
potomstvo, bez jakýchkoliv ohledů zvažme, má-li vůbec nějaký přínos pro populaci.
Zjistíme-li, že je jeho přínos malý, nebo je-li přímo zhoršovatelem populace,
vyřadíme jej z chovu jako každého jiného. Intenzivně jej využijme jen tehdy,
dává-li potomstvo nadprůměrné - má-li sám vysokou plemennou hodnotu. A pak může
být i zakladatelem nové linie.
Zpracovala: Klementová
Hana
![](images/ReliefSm.jpg)